Dia rere dia, estem més a prop d'entendre l'univers. Un equip de científics de la col·laboració Telescopi de l'Horitzó de Successos (EHT, en anglès) ha captat la primera imatge de Sagitari A*, el forat negre del centre de la Via Làctia. Però, què és un forat negre? Es tracta d'un "lloc a l'espai on la gravetat atreu tant que ni tan sols la llum pot sortir", segons s'explica en un article de divulgació de la NASA publicat l'any 2018. La gravetat és tan forta "perquè la matèria s'ha comprès en un espai diminut", quelcom que passa "quan una estrella s'està morint". És a dir, que molts forats negres són "el resultat d'estels moribunds".
Segons la massa i la mida d'un forat negre, en podem distingir tres tipus. Els "primordials" són els més petits, fins al punt que la seva mida és com la d'un àtom (però la seva massa com la d'una gran muntanya). La comunitat científica creu que es van formar a l'univers primitiu, poc després del big-bang. Els "estel·lars" són els més comuns i tenen una mida mitjana, amb una massa de fins a vint vegades més grossa que la del Sol i amb la capacitat d'ocupar l'espai d'una bola amb un diàmetre d'uns 16 quilòmetres. Hi pot haver dotzenes de forats negres de massa estel·lar dins de la nostra galàxia i la seva formació es produeix quan el centre d'una estrella molt massiva col·lapsa sobre ell mateix. Finalment, els més grossos es diuen "supermassius", amb masses superiors a un milió de sols combinats i amb la capacitat d'ocupar una bola amb un diàmetre de la mida del sistema solar. Es creu que cada gran galàxia té un forat negre d'aquesta mena en el seu centre. De fet, es pensa que es van formar alhora que la galàxia on s'ubiquen. La seva mida està relacionada amb la mida i la massa de la galàxia on es troba. Tant Sagitari A* com el primer forat negre mai fotografiat (M87*, a la galàxia Messier 87) formen part d'aquesta categoria. Sagitari A* té una massa d'uns quatre milions de sols i cabria dintre d'una bola amb el diàmetre de la mida del Sol.
![Imagen de Sagitario A, el agujero negro del centro de la Via Láctea NASA Imagen de Sagitario A, el agujero negro del centro de la Via Láctea NASA](/uploads/s1/19/08/21/33/imagen-de-sagitario-a-el-agujero-negro-del-centro-de-la-via-lactea-nasa.jpeg)
Tot això és prou difícil d'entendre, així que millor posem un exemple: el Sol mai es convertirà en un forat negre. La nostra estrella no té prou massa per col·lapsar en un forat negre. El que farà quan arribi al final de la seva vida serà convertir-se en una estrella gegant roja. Després es desprendrà de les seves capes exteriors i es convertirà en un anell de gas brillant anomenat nebulosa planetària, de manera que l'únic que quedarà del Sol és una estrella petita blanca que es refredarà. Dit això, perquè ens fem una idea el forat negre la imatge del qual s'ha difós aquest dijous és quatre milions de vegades més massiu que el Sol. També cal deixar clar que no, un forat negre mai no destruirà la Terra (almenys, probablement). Els forats negres no viatgen per l'univers ni xuclen mons a l'atzar, sinó que segueixen les lleis de la gravetat de la mateixa manera que altres objectes de l'espai (com el Sol). Així doncs, l'òrbita d'un forat negre hauria d'estar molt a prop del sistema solar per afectar la Terra, cosa que no és probable. A més, si el Sol fos substituït per un forat negre de la mateixa massa, mantindria la mateixa gravetat. Llavors, els planetes orbitarien el forat negre com ara orbiten el sol.
Com que cap mena de llum pot escapar dels forats negres, aquests objectes són invisibles. No es poden veure per mor de la forta gravetat que atreu tota la llum cap a dins seu. Tot i això, els científics poden veure els efectes d'aquesta forta gravetat en les estrelles i en els gasos al seu voltant. Si una estrella està orbitant en un cert punt de l'espai, els investigadors poden estudiar el seu moviment per esbrinar si orbita al voltant d'un forat negre. De fet, si un forat negre i un estel orbiten junts es produeix llum d'alta energia, que els científics poden captar. A més, la gravetat pot ser prou forta per a extraure els gasos exteriors de l'estrella i fer créixer un disc al seu voltant anomenat disc d'acreció. A mesura que el gas del disc entra en espiral cap al forat negre, el gas s'escalfa a temperatures molt altes i allibera llums de raigs X en totes direccions. Els telescopis mesuren la llum dels raigs X i els investigadors fan servir aquesta informació per aprendre més sobre les propietats d'un forat negre.