La tristesa és una emoció tan humana i natural com qualsevol altra; tanmateix, això no significa que resulti totalment innòcua. I és que si es torna excessivament intensa o es prolonga massa en el temps, aquest fenomen emocional té una gran capacitat per erosionar la nostra salut mental.
Tanmateix, encara que es tracta d'una experiència dolorosa, pot ajudar-nos a superar situacions en les quals ens hem quedat estancats. Però de vegades, ens acostumem a gestionar la tristesa d'una manera disfuncional, de manera que no només no ens ajuda a millorar, sinó que a més torna part del problema.
De vegades, ens acostumem a gestionar la tristesa d'una manera disfuncional
Per sort, en l'actualitat existeixen recursos terapèutics eficaços per superar casos com aquest. Aquí parlarem sobre com el Mindfulness ajudarà a superar estats de malestar psicològic.
Què és el Mindfulness?
El Mindfulness (en espanyol, també conegut com a Atenció Plena) és un conjunt de pràctiques de maneig de l'atenció inspirades en la meditació Vipassana, tradició mil·lenària originària d'Àsia del Sud i relacionada amb les religions de l'hinduisme i el budisme.
Està inspirat en la meditació però renunciant als continguts místics i religiosos que aquesta pràctica ha tingut tradicionalment; en aquest cas, la prioritat és aconseguir canvis i millores objectives en la qualitat de vida de la persona, i concretament, en la seva regulació de la gestió emocional.
![Mindfulness Mindfulness](/uploads/s1/41/06/02/56/mindfulness_15_630x420.jpeg)
Com funciona el Mindfulness davant de l'excés de tristesa?
La tristesa és, moltes vegades, una conseqüència d'un cercle viciós de pensaments negatius. Quan ens sentim malament, estem més predisposats a centrar la nostra atenció a tot allò que resulta negatiu per a nosaltres alimentant una narrativa tràgica sobre la nostra vida, i interpretant la realitat i els nostres propis records des d'aquest prisma de pessimisme.
Dit d'una altra manera, de vegades ens delectem en la tristesa alimentant-la sense adonar-nos d'això, ja que aquesta manera de veure les coses aporta un significat clar i unívoc sobre vivències a què volem donar-li una explicació perquè ens afecten molt. Es tracta d'una interpretació emocionalment dolorosa dels fets, però almenys, és una interpretació.
I com aquesta manera d'associar pensaments i records a una emoció molt intensa ens toca molt de prop, és fàcil que tot el que ocorri al nostre voltant ens recordi que ens sentim malament, i que (suposadament) tenim motius per sentir-nos així de dolent. Així, els continguts de la nostra memòria reforcen una interpretació pessimista del present, i viceversa.
El Mindfulness contribueix a trencar aquest cercle viciós de pensaments que reforcen baixos estats d'ànim. Els exercicis que proposa es basen a centrar l'atenció en l'aquí i ara sense prejutjar i sense atorgar característiques morals a aquestes experiències: en l'Atenció Plena, acceptem els estats mentals que emergeixen en la nostra consciència, i els observem en la seva aparició, el seu desenvolupament i el seu esvair-se anant-se'n tal com van venir.
Així, posar el focus en el present ens permet deixar d'obsessionar-nos amb passats interpretats d'una manera esbiaixada i futurs que només hi ha al nostre cap com a fruit del nostre malestar.
En definitiva, el Mindfulness aporta exercicis pràctics amb un element en comú: l'acceptació, la focalització amb atenció en el present i en els seus pensaments i sensacions, i la renúncia a intentar eliminar totalment el malestar, de manera que no li donem més importància de la que té i es debiliti en no sobrereaccionar davant d'ell.