La bufetada que Will Smith li va espetar a Chris Rock a la gala dels Oscars de l'any passat va ser un autèntic boom mediàtic. De fet, va ressonar més el calbot que el motiu pel qual va ser donat. La causa va ser un comentari desafortunat, ofensiu i misogin que l'humorista li va fer a Jada Pinkett Smith sobre la seva alopècia. Un acte condescendent i patriarcal que, en realitat, només és la punta de l'iceberg. L'agressió es va colar fins en el racó més profund de les entranyes internacionals, va alimentar abundants crítiques i debats feministes, va ser el símbol més obvi i recalcitrant del menyspreu constant a les dones. Però el cert és que les situacions indignes viscudes per elles en tota la història dels Premis Oscar es compten per milers encara que mai no s'hagin viralitzat de la mateixa manera. El passotisme i la indiferència poden doldre igual que un cop. I els Oscars 2023 s'han tornat a vestir de glòria fins i tot abans de celebrar-se.
🟠 Oscars 2023: data, nominats, presentador i tots els detalls de la gala de Hollywood
🟠 Nominats Oscars 2023: tota la llista de nominacions als premis de l'Acadèmia
Els Oscars 2023 i la bretxa de gènere
Les xifres en perspectiva de gènere tornen a ser desastroses en aquesta edició. L'Acadèmia torna a donar-li l'esquena a les dones de la indústria. Res de nou sota la capa del sol: ni una directora nominada en la categoria de millor direcció i de les 10 produccions que opten a la cotitzada categoria de millor pel·lícula, només una està dirigida per una dona: Sarah Polley per Ellas hablan, la radiografia d'una colònia religiosa el 2010 en la qual les dones proven de reconciliar-se amb la fe després de ser violades sistemàticament. Altres pel·lícules ressonaven amb força en les prediccions prenominacions, com La mujer rey, de Gina Prince-Bythewood, que comptava amb un exèrcit exclusivament femení; o Till, en la qual la cineasta nigeriana Chinonye Chukwu explica la història d'una mare que lluita per aclarir la mort del seu fill. També Al descubierto, la pel·lícula de Maria Schrader sobre les dues reporteres que van destapar els abusos d'Harvey Weinstein, o fins i tot Aftersun, de Charlotte Wells, un caramelet que ofereix una mirada tendra i diferent de la paternitat. Totes tenen en comú tres coses: que estan dirigides per dones, que els seus relats fugen de la mirada patriarcal del món i que han estat ignorades pels Oscars.
![elles parlen on veure estrena 1674747993 elles parlen on veure estrena 1674747993](/uploads/s1/39/68/24/04/ellas-hablan-donde-ver-estreno-1674747993_15_630x420.jpeg)
Sembla que les demandes dels últims anys no acaben d'arrelar en les votacions dels acadèmics, que continuen prioritzant la mirada masculina i preponderen històries explicades des del punt de vista androcèntric. Moltes de les crítiques s'escuden que potser el que passa és que no hi ha prou pel·lícules produïdes i dirigides per dones —una cosa que, de ser cert, ja seria prova més que evident de masclisme— o que les quotes són inútils si van en detriment de la qualitat del producte cinematogràfic. Si alguna cosa demostren les dades és que les dones de la indústria han estat històricament infrarepresentades. Primer, perquè no podien accedir a posicions laborals, i després perquè l'hegemonia viril ha silenciat les seves històries i la mirada que elles tenen del món.
🟠 Aquestes són les 9 pel·lícules amb més Oscars de la història de les estatuetes
Anem als números. Segons Statista, la participació de les dones com a protagonistes en pel·lícules nord-americanes el 2021 era del 47,2%, gairebé la meitat. Una augment considerable respecte a la dècada dels 2010, quan era només del 25,6%. De fet, en aquelles dates, no més del 30% de les pel·lícules guanyadores a millor pel·lícula en els Oscars tenien una actriu fent el paper principal. Si bé la participació femenina en els papers femenins més rellevants ha anat creixent, no ho ha fet darrere d'escena. El 2021, diu el mateix estudi, les dones només representaven una quarta part del personal necessari per portar endavant una pel·lícula. És a dir, en ple segle XXI les dones continuen sent una flagrant minoria a l'hora d'explicar relats. I, clar, el nombre baixa quan a l'equació de gènere se li suma la discriminació per ètnia i la bretxa racial.
Només 3 directors guanyadores de l'Oscar en gairebé 100 anys
Aquesta serà la 95a edició dels Oscars, gairebé un segle de guardons i més de 3.000 estatuetes repartides entre els professionals del món del cinema. La gran majoria, lliurades a homes. Una investigació de The Guardian publicada el 2020 assenyalava que en tota la història dels premis només un 14% —dels més de 10.000 nominats en categories no condicionades pel gènere, com les interpretatives— van ser dones. En la millor música, fins a 2020 només es comptava l'1,6% de representació femenina de més de 1200 nominats. Encara és pitjor en la categoria de millor fotografia: en gairebé 100 anys només hi ha hagut una dona nominada que no es va acabar emportant l'estatueta.
![GettyImages 97567018 GettyImages 97567018](/uploads/s1/39/68/28/45/gettyimages-97567018_12_543x814.jpeg)
I què passa amb la millor direcció? Què passa amb el que han de dir les cineastes al món sencer? Comparades amb altres categories, la representació és una mica més elevada, encara que l'ascens continua sent tan ridícul que és impossible passar-lo per una bona notícia. Des de la primera cerimònia el 1929 fins aquest any hi ha hagut 464 cineastes nominats, dels quals només 7 han estat dones. La primera va ser Lina Wertmüller el 1975 per Pasqualino: Siete bellezas. Guanyadores, només 3: Kathryn Bigelow va ser la primera de la història per En terra hostil el 2010; Chloé Zao es va alçar com la primera dona asiàtica en emportar-se l'estatueta per Nomadland el 2021; i Jane Campion va tancar el podi l'any passat per El poder del perro després de ja estar nominada el 1993 per El piano.
Des de la primera cerimònia el 1929 fins aquest any hi ha hagut 464 cineastes nominats a millor direcció, dels quals només 7 han estat dones
Les altres tres directores que van tenir l'oportunitat de competir pel guardó i se'n van anar amb les mans buides van ser Sofia Coppola (Lost in Translation, 2003); Greta Gerwig (Lady Bird, 2017); i Emerald Fennell (Una joven prometedora, 2020). Ni rastre de dones trans —exceptuant l'Oscar a millor pel·lícula estrangera de la xilena Una mujer fantástica el 2018, interpretada per Daniela Vega, que va ser la primera actriu transsexual en pujar a l'escenari dels Oscars. Cap dona afroamericana no ha estat mai nominada a la millor direcció en 95 edicions dels Oscars, i només Ava DuVernay ha aconseguit ser la primera dona negra en dirigir una producció nominada a millor pel·lícula per Selma.