Imatge superior: La històrica salutació entre Neville Chamberlain i Adolf Hitler a Munic l'any 1938 / Efe
El president del Govern espanyol, Pedro Sánchez, va oferir ahir que Catalunya resolgués les seves diferències amb un referèndum... d’autogovern. Sense acabar-ho d’aclarir, va oferir la possibilitat de pactar un nou Estatut i sotmetre’l a votació. Vaja, tornar a l’escenari de la primera dècada del segle XXI com si no haguessin passat ja dotze anys des de l’aprovació de l’Estatut vigent. Escapçat però vigent.
La proposta ha tingut curta volada, perquè no l’han acceptat ni els independentistes -tant Junts per Catalunya com ERC es van afanyar a rebutjar-ho- ni l’unionisme recalcitrant -PP i Cs acostumen a posar-se d’acord en això-. El socialisme s’ha quedat sol en la proposta, però convé detenir-se en lectura que en fa El Mundo.
Aquest diari madrileny titula Sánchez ofrece un “referèndum” para apaciguar a su socio Torra. La condensació d’idees en poques paraules és l’objectiu bàsic d’un titular i en aquest aspecte, El Mundo aconsegueix pràcticament la perfecció, però atenció a les idees subtils que ven en la segona part de la frase, apaciguar a su socio Torra. Anomenar al president de la Generalitat “soci” de Pedro Sánchez ja té una intenció clara de vincular la sort d’uns i altres, com porta fent la premsa espanyola de dretes des del dia que Rajoy va ser desnonat de la Moncloa. La guerra contra el Govern del PSOE és diària i l’independentisme sempre és un esquer funcional per a aquest objectiu.
Però molt més subtil, i gens innocent, és el verb utilitzat, apaivagar. Es podrien haver utilitzat molts altres verbs, com ara convèncer, acontentar, seduir, persuadir, atreure, captar o fins i tot calmar. Tots ells, per cert, més curts, un factor que en un titular, en especial a la premsa de paper, sempre cal tenir en compte. Però no, el verb triat és apaivagar. Perquè? Probablement per vendre la idea que Torra i el seu Govern estan desbocats i només amb una política de concessions es podrà contenir la bèstia de l’independentisme. Però el que és cert és que el verb emprat entronca directament amb una idea que circula de fa dies per les xarxes socials i que relaciona Pedro Sánchez amb Neville Chamberlain, el primer ministre britànic que va promoure la politica d’apaivagament per frenar, a la segona meitat dels anys trenta, l’ascens del feixisme. Chamberlain, en nom d'aquest apaivagament, va entregar Txecoslovàquia a Hitler i va prometre "pau pel nostre temps". Una política fracassada que va comportar la Segona Guerra Mundial i una de les més grans tragèdies de la humanitat.
Los que piensan que el apaciguamiento es la solución, deberían aprender de la historia.
— Jordi Cañas (@jordi_canyas) 29 de agosto de 2018
La Cataluña lazi.
— Santiago Abascal (@Santi_ABASCAL) 31 de agosto de 2018
Ante el totalitarismo no vale el apaciguamiento. Hay que intervenir la autonomía y destituir y procesar a todos los políticos sediciosos. Con el artículo de la Constitución que haga falta y con el código penal. No solo existe el artículo 155. https://t.co/wQxBMfbHBJ
No puede haber rendición y apaciguamiento más vergonzante e indigno que el abandono a su suerte por el gobierno de un juez del Tribunal Supremo acosado por pleitos absurdos en tribunales extranjeros por los independentistas. Usted no tiene vergüenza ni dignidad, Sr. Sánchez.
— Luis Garicano (@lugaricano) 25 de agosto de 2018
Todo un exitazo la política de apaciguamiento del señor Sánchez. Con un Gobierno hipotecado incapaz de actuar, el separatismo se viene arriba cada día.
— España Ciudadana (@ESPCiudadana) 3 de septiembre de 2018
Para gobernar España hay que poner el interés de los españoles por encima del propio. No todo vale para estar en Moncloa. pic.twitter.com/TBLtcBX8q7
Entenen la comparació? Sí, anomenen nazis als independentistes, però ho fan sibil·linament.